blatant
(English)
Etimologie
Atestat pentru prima dată 1596 de către Edmund Spenser. Probabil din *blatand (scoțiană joasă blaitand), participiu prezent al lui blate, care provine din bleat; echivalent cu blate -and. Confer bleat.
Pronunție
- AFI: /ˈbleɪtənt/
Adjectiv
blatant (comp. more blatant, sup. most blatant)
- răgând, zbierător; zgomotos, gălăgios
- (fig.) evident, țipător, ostentativ
- He showed blatant disregard for human life.
Sinonime
- 2: conspicuous, flagrant, gaudy, ostentatious, overt, shameless
Antonime
- 2: furtive