Han Fej-ce
Han Fej ( ) | |
Született | i. e. 280 Han |
Elhunyt | i. e. 233 Csin ( 秦, ) fejedelemség |
Foglalkozása |
|
Halál oka | mérgezés |
Filozófusi pályafutása | |
Ókori Kína i. e. 3. század | |
Iskola/Irányzat | legizmus |
Érdeklődés | államigazgatás, politikafilozófia |
Akikre hatott | Li Sze ( ), Csin Si Huang-ti ( ) |
Akik hatottak rá | Sang Jang ( ), Sen Pu-haj ( ), Sen Tao ( ) |
Fontosabb művei | Han Fej-ce |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Han Fej ( ) témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Átírási segédlet | |
Han Fej | |
Kínai átírás | |
Hagyományos kínai | 韓非 |
Egyszerűsített kínai | 韓非 |
Mandarin pinjin | Hán Fēi |
Wade–Giles | Han2 Fei1 |
Legizmus |
---|
![]() |
Kínai filozófia |
Legista filozófusok |
Kuan-ce · Ce-csan |
Legista művek |
Li-ce (《李子》) |
Kapcsolódó fogalmak |
'törvény' (fa 法) |
Han Fej ( ) (tiszteleti nevén: Han Fej-ce ( ) 韓非子) kínai legista filozófus. Az egyik legkiemelkedőbb legista mű, a nevét viselő Han Fej-ce ( ) szerzője. A magát konfuciánusnak nevező Hszün-ce ( ) tanítványa volt. Tanításai nagy hatással voltak Csin Si Huang-ti ( )ra, Kína első császárára. Han Fej ( ) nem a szó hagyományos értelmében vett filozófus. Jelentősége abban van, hogy a régebbi és a kortárs filozófusok eredményeire támaszkodva gyakorlati-politikai elméletet dolgozott ki.
Élete
[szerkesztés]A Han (韓) állam királyi családjának leszármazottja, Li Sze ( )vel (i. e. 280–208) együtt Hszün Csing ( ) tanítványai voltak. Mivel dadogott, s így nem tudott hatékonyan érvelni az udvari vitákban, jelentős politikai szerephez sem jutott. Nézeteit írásban fejtette ki. Mikor Csin ( ) elfoglalással fenyegette Han államot, a Han-beli An király Han Fej ( )t küldte követségbe a Csin ( ) udvarhoz i. e. 234-ben. Cseng ( ) király, aki nagy tisztelője volt Han Fej ( ) munkásságának, illő tisztelettel fogadta, de egykori tanítvány társa, Li Sze ( ), aki ekkorra már a király főtanácsosa lett, ellene fordította a királyt. Ezek után Han Fej ( )t börtönbe vetették, ahol öngyilkos lett.[1] Állítólag Li Sze ( ) rágalmazta meg őt féltékenységből. A király később megbánta döntését, az utolsó pillanatban megkegyelmezett neki, mire azonban küldötte megérkezett, már késő volt.
Műve
[szerkesztés]Az államhatalom elméletével foglalkozó írás, amely egyesíti magában Shang Yang, Sen Tao ( ) és Sen Pu-haj ( ) nézeteit. Gyakran említik e művel párhuzamként Machiavelli értekezését. Ez az egyetlen legista mű, amely teljes egészében máig megőrződött. A munka lényege, hogy az abszolút rend csak a törvény és a megfelelő politikai eszközök, valamint egy kollektíven elismert autoritatív hatalom együttes létezésével valósítható meg. Az írás 55 fejezetből áll, és a politikát érintő kérdések mellett helyet kapnak episztemológiai problémák tárgyalásai is. A fejezeteknek nem mindegyike eredeti, van köztük, amely későbbi rekonstrukció, legtöbbjükről azonban elmondható, hogy Han fej-ce ( ) és közvetlen követői írták le őket az i. e. 3. század második felében.
A mű eredeti címe Han-ce ( ) volt, és csak a Tang-kortól kezdve változott Han fej-ce ( )re. Széles körben ismert volt a Csin ( )- és a Han-korban. Találunk rá utalásokat a Huaj-nan-ce ( )ben, a Si-csi ( )ben és a Jen-tie-lun ( )ban is, továbbá Vang Csung ( ) Lun-heng ( ) című munkájának egy fejezetében, ahol a szerző Han Fej ( ) filozófiájának cáfolatát adja.
A Han Fej-ce ( ) sokat merít Sang Jang ( ) elképzeléseiből. Központi véleménye, hogy az állam szempontjából bármilyen hivatalos irat, amely nem áll kapcsolatban a törvényekkel, veszélyes és felesleges. Átveszi a si ( ) ’hatalmi alap’ („Han Fej-ce ( ) számára érthetően és világosan megfogalmazott és mindenkin szigorúan számon kért törvényeket jelent.”[2]) fogalmát a Kuan-ce ( )ből. Továbbá kölcsönzi a szintén legista Sen Pu-haj ( )tól a shu ’politikai eszközök’ fogalmát. A fogalom azokra az adminisztratív módszerekre utal, amelyek révén megfelelő módon képes kiválasztani és irányítani alattvalóit az uralkodó, miközben hatalma fenntartható marad. Az ország irányítása szempontjából a büntetés és a jutalmazás alapelvei kerülnek előtérbe feladat és a tett összehasonlítása révén. A feladatok és tettek összevetése (hszing-ming ( )) igen fontos legista alapfogalom, amelynek lényege, hogy egy adott feladat követelményeit összevetik a végrehajtó személy konkrét tettével, ez alapján határozva meg annak jutalmát, avagy büntetését.
Han Fej ( ) egy sajátosan értelmezett taoizmus koncepciót is hozzáadott a műhöz: A Han Fej-ce ( ) szerint – szemben a taoizmussal – „az uralkodó a nem-cselekvés révén a törvényeket és intézményeket hagyja automatikusan személytelenül, precízen és könyörtelenül működni.”[3] A jó kormányzáshoz nem szükséges a „bölcs uralkodó”, mivel a törvények, az intézmények, a hatalmi pozíció és az adminisztratív módszerek szükségtelenné teszik létét. A Han Fej-ce ( ) szerint a korábbi konfuciánusok túlzottan szélsőséges uralkodótípusokban gondolkodtak, ugyanakkor a valóságban a legtöbb uralkodó a két véglet között foglal helyet, és számukra a mű által javasolt stratégia jól működik. További kritikáját adja a konfuciánusoknak, mely szerint azok csak zavart okoznak, mivel az emberek a hatalmi pozíció és nem az igazságosság elve alapján engedelmeskednek az uralkodónak és az államnak. Fontos különbség a legizmus és a konfucianizmus között, hogy a konfucianizmus elve szerint a béke, jólét, jó kormányzás megteremtéséhez vissza kell térni a régi idők bölcs királyainak módszereihez. A legisták (Han fej-ce ( ), Li Sze ( )) ellenben a múlt teljes tabula rasaját próbálták véghezvinni (vö.: Csin Si Huang-ti ( ) könyvégetése), Han szerint az idők megváltoztak, és a szerző korában már egészen más eszközökhöz kell nyúlni. Ezért is tartja megfelelő módszernek a körülményeknek megfelelő, szigorú törvényeket betartató, erőszakos, hatalmi pozícióból uralkodó államot.
Han szerint az emberek alapvetően rosszak, és teljesen mechanikusan működnek: elkerülik, ami rossz, és igyekeznek megszerezni, ami jó nekik. A hivatalnokokat képességeik alapján kell kiválasztani és nem származásuk vagy erényeik alapján, s folyamatos ellenőrzés alatt kell tartani őket. Az uralkodó feladata az, hogy megfelelő törvényeket hozzon, valamint engedelmes hivatalnokapparátust hozzon létre. Ha ez megvalósul, attól kezdve nem is kell közvetlenül beleszólnia a kormányzásba. Az sem számít, hogy az uralkodó erényes-e, mivel az emberek kötelességtudóan szolgálják majd őt.
Érdekesség, hogy a Hat-dinasztia, valamint a Tang-dinasztia uralkodása idején Han Fej ( ) munkájára elsősorban irodalmi formáinak és stílusainak sokfélesége miatt néztek fel, a Szung ( )-korban pedig híres írástudók bocsátkoztak polémiába a szerzővel.
Han Fej-ce ( ) bírálata
[szerkesztés]„Han Fej-ce ( ) módszere: világossá tenni a törvényeket és megbecsülni az érdemes tetteket. Nem tartotta jutalomra érdemesnek azt, aki noha kiváló ember, semmilyen hasznot nem hajt az országnak. Ugyanakkor büntetésre méltónak sem tartotta, azokat a méltatlan embereket, akik semmilyen kárt nem okoztak a jó kormányzásnak.”[4] Vang Csung ( ) bírálatában szembeszáll Han Fej-ce ( ) azon véleményével, amely szerint az írástudók nem hajtanak semmi hasznot, és csak kárt okoznak. Nehezményezte továbbá, hogy noha Han Fej ( ) elítélte az érdemtelenek jutalmazását és az ártatlanok gyilkolását, mikor Taj-kung ( ) ártatlanokat gyilkoltatott le, Han Fej ( ) azt helyeselte; így tehát aki Han Fej-ce ( ) kormányzási módszereit követi, az ártatlanokat gyilkol le. Vang Csung ( ) kritikáját képezte továbbá, hogy noha Han Fej-ce ( ) tudta, hogy a legjobb módszer az erényre (de) való támaszkodás, mégis a törvények és kormányzási módszerek kidolgozásakor figyelme főleg a büntetésekre irányult.
Vang Csung ( ) a Mérlegelések (Lung-heng ( )) című művében végül a legizmus és Han Fej-ce ( ) tanításának egyik fő fogalmának, a törvénynek (fa) legnagyobb kritikáját fogalmazza meg:
„Ha a törvények magasan állnak <félelmet gerjesztenek>, akkor a nép közt nem lesz bűnös; ha pedig a törvények nem állnak magasan, akkor a nép közül sokan fognak bűnt elkövetni. Mármost, ha mit sem szólunk a bölcs király (ming-vang ( ) 明王) büntetéseiről és magasan álló <félelmet gerjesztő> törvényeiről, hanem arról beszélünk, hogy keresni kell a bűnt és meg kell büntetni, nos minthogy bűnök felkutatásáról van szó, ez annyit jelent, hogy a törvények nem állnak magasan, s a nép alkalomadtán megsérti őket. Hogy a világban ne a törvények világossá tevésére fordítsuk minden figyelmünket, hanem igyekezetünket a bűnök felkutatására összpontosítsuk, nos, Hanzinek ez az elmélete még a törvény fogalmának (fa 法) is alaposan ellentmond. Aki el akar torlaszolni egy csatornát, annak tudnia kell, hogy óhatatlanul vízbe fúl; aki nem próbálkozik a csatorna eldugaszolásával, hanem készenlétbe helyezi csónakját és evezőit, az felismerte, hogy a víz folyását alaptermészetéből következőleg (hszing ( ) 性) nem lehet megállítani, s hogy hatalmi helyzetéből (si ( ) 势) kifolyólag óhatatlanul megfullasztja az embert. Ha egy alattvaló vagy fiú alaptermészetéből (hszing ( )) kifolyólag bűnt akart elkövetni fejedelme vagy atyja ellen, az olyasféle, mint amikor a víz alaptermészetéből (hszing ( )) kifolyólag megfullasztja az embert. S ha valaki nem arra tanít, hogy meg kell előzni a bűnt, és csupán azt ítéli el, hogy nem hallunk és nem tudunk róla, az mintha csak azt tanítaná, hogy ne törődjünk a víz ellen védelmet nyújtó eszközökkel, mindössze igyekezzünk idejekorán „megtudni”, hogy a víz megfullasztja az embert. Aki vízbe fullad, az nem tehet szemrehányást a víznek, csak önmagát hibáztathatja, mert maga volt, aki elmulasztotta a megelőzést és felkészülést, miként tehát a fejedelem is, akit alattvalói megfosztottak hatalmától, maga volt, aki hagyta veszendőbe menni a törvényeket (fa). Mint ahogy a vízbefúlás ellen sem azzal védekezhetünk, hogy megpróbáljuk megállítani a víz folyását, úgy a hatalomtól való megfosztás ellen sem az nyújt védelmet, hogy (a fejedelem) kutatgatja az alattvalók bűneit; Hanzinek éppen erre kellett volna tanítania. A víznek olyan az alaptermészete (xing), hogy le tudja győzni a tüzet, de ha egy üstbe öntötték bele, akkor a víz (a tűz hatására) forrni kezd, és semmiképpen nincs módja rá, hogy győzelmet arasson. Nos, a fejedelem hasonló a tűzhöz, az alattvalók hasonlók a vízhez, a törvényesség (fadu) pedig maga az üst. S amikor a tűz nem keresgéli a víz bűneit, a fejedelem se kutatgassa alattvalóinak bűneit.[5]”
Hivatkozások
[szerkesztés]- ↑ Kósa Gábor: Kínai filozófia és vallástörténet. Összefoglalás. (egyetemi jegyzet) ELTE. 2006. 51. oldal.
- ↑ Kósa Gábor: Kínai filozófia és vallástörténet. Összefoglalás. (egyetemi jegyzet) ELTE. 2006. 53. oldal.
- ↑ Kósa Gábor: Kínai filozófia és vallástörténet. Összefoglalás. (egyetemi jegyzet) ELTE. 2006. 52. oldal.
- ↑ Tőkei Ferenc: Kínai Filozófia. Ókor/II. kötet. Magiszter Társadalomtudományi Alapítvány. Budapest. 2005. 229. oldal.
- ↑ Tőkei Ferenc: Kínai Filozófia. Ókor/II. kötet. Magiszter Társadalomtudományi Alapítvány. Budapest. 2005. 245. oldal.
Források
[szerkesztés]- Kósa Gábor: Kínai filozófia és vallástörténet. Összefoglalás. (egyetemi jegyzet) ELTE. 2006.
- Salát Gergely: Han Feizi, a nagy legista. In.: Konfuciusz Krónika 2008/2. vagy: [1]
- Tőkei Ferenc: Kínai Filozófia. Ókor/II. kötet. Magiszter Társadalomtudományi Alapítvány. Budapest. 2005. ISBN 963-217-751-7