Giovanni Leone
Giovanni Leone | |
![]() | |
Született | 1908. november 3.[1][2][3][4][5] Nápoly[6] |
Elhunyt | 2001. november 9. (93 évesen)[1][2][7][3][4] Róma |
Állampolgársága | |
Házastársa | Vittoria Michitto (1946. július 15. – )[8] |
Gyermekei |
|
Szülei | Maria Gioffredi Mauro Leone |
Foglalkozása |
|
Tisztsége |
|
Iskolái | Nápolyi II. Frigyes Egyetem |
Kitüntetései |
|
![]() | |
Giovanni Leone aláírása | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Giovanni Leone témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Giovanni Leone (Nápoly, 1908. november 3. – Róma, 2001. november 9.) olasz jogtudós, egyetemi tanár, kereszténydemokrata politikus, örökös szenátor, 1955 és 1963 között az olasz Képviselőház elnöke, 1963-ban, illetve 1968-ban rövid ideig Olaszország miniszterelnöke, 1971 és 1978 között köztársasági elnök.
Élete
[szerkesztés]Giovanni Leone 1908-ban született Nápolyban, Mauro Leone ügyvéd és Maria Gioffredi fiaként. Középiskolai tanulmányait Pomigliano d’Arco-ban végezte, majd 1924-ben a nápolyi egyetem joghallgatója lett, ahol 1929-ben szerzett jogi doktorátust, emellett szociológiát és politológiát is hallgatott.[9] Hallgatóként az Actio Catholica tagja lett. Enrico De Nicola későbbi államfő ügyvédi irodájában kezdett dolgozni, emellett pedig a Camerinói Egyetemen tanított büntető eljárásjogot.[10] Az 1930-as években ismert jogtudóssá vált, tanított a Messinai, a Bari és a Nápolyi Egyetemen is. A második világháború idején alezredesi rangban a nápolyi katonai bíróság bírája volt, 1943-ban a német megszállás idején számos politikai foglyot és dezertőrt engedett szabadon, hogy elkerüljék a megtorlást.[11]
1943-ban Leone édesapjával együtt az Olasz Kereszténydemokrata Párt alapítói közé tartozott, amelynek 1945-ben nápolyi tartományi titkárává választották.[12] 1946-ban az alkotmányozó nemzetgyűlés képviselőjévé választották, jogászként tagja volt az új köztársasági alkotmányt kidolgozó bizottságnak. 1948-ban a Képviselőház tagjává választották. Képviselői tisztsége mellett is egyetemi tanárként dolgozott, elsősorban jogtudósként tekintett magára, ezért nem vállalt politikai tisztségeket, bár hamar pártja konzervatív szárnyának meghatározó alakja lett.[13] 1950-ben mégis elfogadta a Képviselőház alelnöki tisztségét, majd 1955-ben házelnökké választották, amely posztot 1963-ig töltött be.[14] Pártatlansága miatt politikai ellenfelei is tisztelték, népszerű és tekintélyes politikusnak számított.[15][16]
Az 1963-as választásokat megnyerő kereszténydemokraták Leonét jelölték miniszterelnöknek, aki egypárti kabinetet alakított, amelyet a nagyobb parlamenti pártok kívülről támogattak.[17][18][19] Átmeneti kormánya 1963 júniusa és decembere között volt hivatalban, majd miután pártja megegyezett az Olasz Szocialista Párttal, lemondott a miniszterelnökségről Aldo Moro javára.[20][21] 1964-ben pártja jelöltjeként indult az elnökválasztáson, de nem választották meg.[22][23][24] 1967-ben örökös szenátornak nevezték ki.[25] Szinte napra pontosan öt évvel első kormánya megalakulása után Leone ismét egy átmeneti, egypárti kormány miniszterelnöke lett, amelyet a parlamenti erők kívülről támogattak.[26] Másodszor is hat hónapig volt hivatalban, 1968 júniusa és decembere között töltötte be a kormányfői tisztséget.[17][27]
1971-ben Leone ismét pártja elnökjelöltje lett, Aldo Morót megelőzve. Az olasz köztársaság történetének leghosszabb elnökválasztási procedúrája végén, huszonhárom forduló után, szűk többséggel választották köztársasági elnökké.[28][29] Hivatali ideje alatt történt Aldo Moro volt miniszterelnöknek a Vörös Brigádok terrorszervezet általi elrablása, akit a terroristák fogolycserével hajlandóak lettek volna szabadon engedni. Leone támogatta a tárgyalást és a fogolycserét is, de Giulio Andreotti miniszterelnök ellenezte azt, Morót így végül elrablói meggyilkolták.[30][31][32]
Leone államfőként nem töltötte ki hétéves megbízatását, hat hónappal mandátumának lejárta előtt, 1978 júniusában lemondott, mivel egy korrupciós ügyben neve többször felmerült.[33] A Lockheed repülőgépgyártó vállalat körüli megvesztegetési botrány kapcsán Leonét és családját is megvádolták az ügyben való érdekeltséggel, ezért bár a támadásokat becsületsértésnek nevezte, lemondását az olasz demokrácia stabilitásának érdekében elkerülhetetlen lépésként értékelte.[34][35] A korrupciós vádakat soha nem sikerült bizonyítani.[36] Leone elnöksége után élete végéig szenátorként aktívan politizált.
Felesége 1946-tól Vittoria Michitto volt, négy gyermekük született.[37][38][39] Leone 2001-ben, hat nappal 93. születésnapja után hunyt el római otthonában.[34] Halála után, 2006-ban Giorgio Napolitano elnök a Leonét érintő korrupciós vádakat hamisnak nyilvánította, és őt magát pedig teljesen rehabilitálták.[40]
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ a b Francia Nemzeti Könyvtár: BnF források (francia nyelven). (Hozzáférés: 2015. október 10.)
- ↑ a b SNAC (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ a b Brockhaus (német nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ a b Gran Enciclopèdia Catalana (katalán nyelven). Grup Enciclopèdia
- ↑ Roglo
- ↑ Nagy szovjet enciklopédia (1969–1978), Леоне Джованни, 2015. szeptember 28.
- ↑ The Peerage (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ p17751.htm#i177506, 2020. augusztus 7.
- ↑ LEONE, Giovanni in "Dizionario Biografico" (it-IT nyelven). www.treccani.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Giovanni Leone - Patrimonio dell'Archivio storico Senato della Repubblica. patrimonio.archivio.senato.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Tito Lucrezio Rizzo: Parla il Capo dello Stato: sessanta anni di vita repubblicana attraverso il Quirinale 1946-2006. 2012–10–23. ISBN 978-88-492-7460-8 Hozzáférés: 2023. május 22.
- ↑ Alcide De Gasperi | prime minister of Italy | Britannica (angol nyelven). www.britannica.com, 2023. március 30. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Leóne, Giovanni nell'Enciclopedia Treccani (it-IT nyelven). www.treccani.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Giovanni Leone / Presidenti / Camera dei deputati - Portale storico. storia.camera.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Giovanni Leone / Deputati / Camera dei deputati - Portale storico. storia.camera.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ la Repubblica/politica: Morto Giovanni Leone il presidente del caso Moro. www.repubblica.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ a b I Governo Leone / Governi / Camera dei deputati - Portale storico. storia.camera.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ (2023. április 19.) „Giovanni Leone” (angol nyelven). Wikipedia.
- ↑ senato.it - Composizione del Governo Leone-I. www.senato.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Mattei Dogan: Pathways To Power: Selecting Rulers In Pluralist Democracies. 2019–06–26. ISBN 978-1-000-31304-8 Hozzáférés: 2023. május 22.
- ↑ Governo Moro I (olasz nyelven). www.governo.it, 2015. november 20. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Scrutini per l'elezione di Giuseppe Saragat a presidente della Repubblica: 28 dicembre 1964 / Archivio fotografico / Camera dei deputati - Portale storico. storia.camera.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ I Presidenti - Error. presidenti.quirinale.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Quirinale: 1964, via crucis per Leone, ce la fa Saragat - Speciali (olasz nyelven). ANSA.it, 2015. január 12. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ senato.it - Senatori a vita - legislatura 4. www.senato.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ V Legislatura / Cronologia / Camera dei deputati - Portale storico. storia.camera.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Governo Rumor (olasz nyelven). www.governo.it, 2015. november 20. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ I Presidenti - Error. presidenti.quirinale.it. (Hozzáférés: 2023. május 23.)
- ↑ http://www.senato.it/service/PDF/PDFServer/BGT/395238.pdf
- ↑ Giovanni Leone, il sesto presidente della Repubblica. Archivio Luce Cinecittà, 2018. november 3. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Aldo Moro, il 16 marzo 1978 il sequestro del presidente della Dc - Speciali (olasz nyelven). ANSA.it, 2018. március 12. (Hozzáférés: 2023. május 23.)
- ↑ Damato, Francesco: Leone mi raccontò perché non riuscì a salvare Moro (olasz nyelven). www.ildubbio.news. (Hozzáférés: 2023. május 23.)
- ↑ Willan, Philip. „Giovanni Leone”, The Guardian, 2001. november 12. (Hozzáférés: 2023. május 23.) (brit angol nyelvű)
- ↑ a b MTI: Meghalt a volt olasz köztársasági elnök (magyar nyelven). index.hu, 2001. november 9. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Le dimissioni di Giovanni Leone (it-IT nyelven). Il Post, 2013. június 15. (Hozzáférés: 2023. május 23.)
- ↑ Honan, William H.. „Giovanni Leone, Italy's Ex-President, Dies at 93”, The New York Times, 2001. november 10. (Hozzáférés: 2023. május 23.) (amerikai angol nyelvű)
- ↑ Catone, Giampiero: Vittoria Leone, l’incanto di una First Lady (it-IT nyelven). La Discussione, 2019. október 10. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Il Leone che conquistò Napoli - la Repubblica.it (olasz nyelven). Archivio - la Repubblica.it, 2001. november 10. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Biografia di Vittoria Leone (olasz nyelven). www.cinquantamila.it. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
- ↑ Gallina, Patrizia: Giovanni Leone: travolto da accuse infondate, il 15 giugno 1978 si dimette il 6° Presidente della Repubblica Periodico Daily (it-IT nyelven). Periodico Daily, 2019. június 15. (Hozzáférés: 2023. május 22.)
Fordítás
[szerkesztés]Ez a szócikk részben vagy egészben a Giovanni Leone című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Elődje: Giuseppe Saragat |
Utódja: Sandro Pertini |