yllättävä
Suomi
[muokkaa]Verbi
[muokkaa]yllättävä
- (taivutusmuoto) aktiivin partisiipin preesens verbistä yllättää
Taivutus
Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | yllättävä | yllättävät |
genetiivi | yllättävän | yllättävien (yllättäväin) |
partitiivi | yllättävää | yllättäviä |
akkusatiivi | yllättävä; yllättävän | yllättävät |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | yllättävässä | yllättävissä |
elatiivi | yllättävästä | yllättävistä |
illatiivi | yllättävään | yllättäviin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | yllättävällä | yllättävillä |
ablatiivi | yllättävältä | yllättäviltä |
allatiivi | yllättävälle | yllättäville |
muut sijamuodot | ||
essiivi | yllättävänä | yllättävinä |
translatiivi | yllättäväksi | yllättäviksi |
abessiivi | yllättävättä | yllättävittä |
instruktiivi | – | yllättävin |
komitatiivi | – | yllättävine |
Aiheesta muualla
[muokkaa]- yllättävä Kielitoimiston sanakirjassa