solakka
Suomi
[muokkaa]Adjektiivi
[muokkaa]solakka (14-A) (komparatiivi solakampi, superlatiivi solakin tai solakoin) (taivutus[luo])
- pitkä, hoikka ja suora
- Solakka nuorukainen kääntää neitojen jos mammojenkin päät.
- Solakat kajakit ja kilpaveneet liikkuvat vedessä juoheasti.
- Tuleekohan tästä hontelosta varsasta emäänsä hyvä juoksija, jolla on pitkät ja solakat jalat.
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈsolɑkːɑ/, [ˈsʷo̞lɑ̝kːɑ̝]
- tavutus: so‧lak‧ka
Käännökset
[muokkaa]Liittyvät sanat
[muokkaa]Johdokset
[muokkaa]- substantiivit: solakkuus
Vastakohta
[muokkaa]Aiheesta muualla
[muokkaa]- solakka Kielitoimiston sanakirjassa