Anise Koltz
Biografia | |
---|---|
Naixement | (mul) Lucie Anne Blanpain ![]() 12 juny 1928 ![]() Eich (Luxemburg) ![]() |
Mort | 1r març 2023 ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Poesia i traducció ![]() |
Lloc de treball | Ciutat de Luxemburg ![]() |
Ocupació | Escriptor |
Membre de | |
Família | |
Cònjuge | René Koltz ![]() |
Pares | Raymond Hubert Blanpain ![]() ![]() |
Premis
|
Anise Koltz (Eich, 12 de juny de 1928 - 1 de març de 2023)[1] va ser una escriptora luxemburguesa. Era coneguda principalment per la seva obra poètica i les seves traduccions en el mateix camp, tot i que també va escriure diverses històries per a nens. El 1962 va fundar, juntament amb Nic Weber, les reeixides sèries de conferències literàries Journées littéraires de Mondorf (actualment Académie Européenne de Poésie, que després presidí),[2] en les quals sempre tingué un paper clau.[3]
Biografia
[modifica]Nascuda a Eich el 12 de juny de 1928, Koltz començà a escriure contes de fades a mitjans de la dècada de 1950, principalment en alemany i luxemburguès. També va treballar com a traductora. Moltes de les seves obres van ser traduïdes al català, l'anglès, el castellà i l'italià. És considerada la poeta contemporània més important de Luxemburg.[3]
Des del 1963, les Journées littéraires de Mondorf (Jornades literàries de Mondorf) han creat enllaços entre els escriptors luxemburguesos i l'escena internacional. El 1995, aquestes Jornades literàries van ser refundades, representant tots els gèneres, a més de proveir diversos escriptors d'una plataforma per a les seves obres.[4]
Anise Koltz va ser membre de l'Académie Mallarmé de París, del Pen-Club de Bèlgica i de l'Institut Grand-Ducal de Luxembourg, Section des Arts et des Lettres, entre altres institucions. Va estar guardonada amb molts diversos premis literaris.[2]
La poesia
[modifica]En la seua poesia ressona el que André Breton anomena el “to major” que distingeix els grans poetes, ens en diu Anna Montero. I s'hi articula un joc d'oposicions entre la llum i l'ombra, la nit i el dia, la realitat i el somni o la paraula i el silenci, per posar en evidència les tensions de l'escriptura i de la vida, amb un llenguatge nu, allunyat de tota floritura o ornament. El resultat és una poesia que renuncia a l'harmonia i una veu poètica que mostra amb cruesa i concisió la incertesa, l'angoixa, el dubte i la lluita, o el dolor.[5][6]
Premis
[modifica]- 1992 - Premi Jean Malrieu
- 1992 - Premi Blaise Cendrars
- 1994 - Premi Antonio Viccaro per "Chants de refus"
- 1996 - Premi Batty Weber
- 1997 - Premi Rheinlandtaler de "Landschaftsverband Rheinland"
- 1998 - Premi Guillaume Apollinaire for "Le mur du son"
- 2005 - Premi Jan Smrek d'Eslovàquia - per la seva carrera literària
- 2008 - Premi Servais per "L'ailleurs des mots"
- 2009 - Premi de literatura francòfona Jean Arp per "La lune noircie"[5]
Obres
[modifica]En alemany
[modifica]- Märchen, Luxemburg, 1957
- Heimatlos, Gedichte, Luxemburg, 1959
- Der Wolkenschimmel und andere Erzählungen, Luxemburg, 1960
- Spuren nach innen, 21 Gedichte, Luxemburg, 1960
- Steine und Vögel, Gedichte, Múnic/Esslingen, 1964
- Den Tag vergraben, Bechtle Verlag, 1969
- Fragmente aus Babylon, Delp Verlag, 1973
Bilingüe alemany i francès
[modifica]- Le cirque du soleil, Pierre Seghers, 1966
- Vienne quelqu’un, Rencontre, 1970
- Fragments de Babylone, Fagne, 1974
- Sich der Stille hingeben, Heiderhoff Verlag, 1983
En francès
[modifica]- Le jour inventé, París, 1975
- La terre monte, Belfond, París, 1980
- Souffles sculptés, Guy Binsfeld, 1988
- Chants de refus I and II, phi, 1993 and 1995
- Le mur du son, phi, 1997, Premi Guillaume Apollinaire
- Le paradis brûle, La Différence, 1998
- La terre se tait, phi, 1999
- Le cri de l'épervier, phi, 2000
- Le porteur d'ombre, phi, 2001
- L'avaleur de feu, phi, 2003
- Béni soit le serpent, phi, 2004
- L'ailleurs des mots, Éditions Arfuyen, 2007, Premi Jean Servais
- La Lune noircie, Éditions Arfuyen, 2009 connectat amb el Premi de literatura francòfona Jean Arp
- La Muraille de l'Alphabet, phi, 2010]
- Je renaîtrai, Éditions Arfuyen, 2011
Bilingüe francès i anglès
[modifica]- At the Devil's Banquets, Dedalus Press, 1998. ISBN 978-1-901233-05-6
- At the Edge of Night, Arc Publications, 2009. ISBN 978-1-904614-56-2[5]
Referències
[modifica]- ↑ «Anise Koltz nous quitte à l’âge de 94 ans». Tageblatt, 01-03-2023 [Consulta: 2 març 2023].
- ↑ 2,0 2,1 «Dos poetas luxemburgueses: Anise Koltz y Jean Portante (traducidos por José M. G. Holguera)». tbr. the barcelona review, número 24, maig - juny 2001. [Consulta: 8 abril 2020].
- ↑ 3,0 3,1 "Koltz, Anise (geb. Blanpain)", Luxemburger Lexikon, Editions Guy Binsfeld, Luxembourg, 2006. (alemany)
- ↑ "Anise Koltz" Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine., Arc Publications. Retrieved 2 February 2011.
- ↑ 5,0 5,1 5,2 Koltz, Anise. Dilluns de poesia a l'Arts Santa Mònica. Presentació i traduccions d'Anna Montero. Departament de Cultura. Arts Santa Mònica, 2014, p. 36.
- ↑ «Lectura de poemes d'Anise Koltz - Vicerectorat de Cultura - Universitat de València». [Consulta: 8 abril 2020].
Bibliografia
[modifica]- Forderer, Manfred: "Anfang und Ende der abendländischen Lyrik: Untersuchungen zum homerischen Apollonhymnus und zu Anise Koltz", Amsterdam. 1971.
- Brucher, Roger: "Anise Koltz, de traces et d'aigle", Virton: La Dryade. 1976.
- Weins, Alain: "Kann Poesie die Welt verändern?" - Die Geschichte der Mondorfer Dichtertage, Echternach/Mersch: Phi. 1999.
- Caldognetto, Maria Luisa: "Anise Koltz: 'Il paradiso brucia'", in: Poesia. Milano: Crocetti. n° 153. (septembre 2001). pp. 32–43.